DEMONENE
- God dag, herr Jacobi.
- God dag, frøken Vergérus.
- Hva gjelder det?
- Jeg undres om biskopen er...
- Han skriver preken og må ikke forstyrres.
- Men bispinnen...?
Hun er uvel og hviler nå.
Min mor er ute, og jeg har ikke tid.
Hans høyvelbårenhet ville kanskje
bli forarget om jeg ikke...
I november foreslo biskopen
en forretning med meg.
Jaså? Det kan jeg ikke huske.
Nei. Han skåner nok familien
for så trivielle bekymringer.
Har han bekymringer
som kan angå Dem?
- Ikke tving meg til å bli vulgær.
- Jeg synes De er ubehagelig.
Jeg har verken tid eller lyst til
noen samtale med Dem. Farvel!
Pengeknipe.
Deres bror var i pengeknipe.
Kan jeg sette meg?
Ikke der. Der!
Jeg liker faktisk
Deres åpenhjertighet.
Og jeg misliker Deres smisking.
Hva slags forretninger
har De med min bror?
Ingen.
Nå er jeg lei av dette.
Snakk ut og forsvinn.
Først må jeg snakke med biskopen.
Det gjelder penger.
- Mange penger!
- Skylder han Dem penger?
Tvert om!
I november ville han låne penger...
Jødene har visse prinsipper, f.eks.
aldri å låne ut penger til kirkens menn.
Da tilbød biskopen den kisten
for en rimelig sum. Jeg avslo.
Dumt nok, for jeg angret.
Jeg vil svært gjerne ha kisten, -
- nesten til hvilken som helst pris.
Jeg henter min bror.
- Vil ikke forstyrres, sa jeg.
- Jacobi vil kjøpe kisten...
Han henger på meg som en klegg.
Jeg henter dere om få minutter!
Ta av dere skoene.
Unnskyld meg. En gammel mann
som bare er til besvær.
De vil kjøpe kisten?
- Hva betaler De?
- Det står her på papiret.
- De har nok angret svært.
- Jeg kan ha en interessert kjøper.
- Jeg blir naturligvis lurt.
- De kan jo si nei, så blir De ikke lurt.
Har De pengene med?
Ja visst!
Jeg har de store sedlene her.
Her stikker de frem!
Gi meg pengene.
Hvis jeg får
Deres ærede navn på kontrakten.
- De unnskylder at jeg går?
- Jeg vil savne Dem.
De tar ikke med annet
enn det som tilkommer Dem?
Mistanker faller tilbake
på den som tenker slik.
De vil vel se at jeg ikke tar
med mer enn som tilkommer meg.
Her er kontrakten, underskrevet.
- Hva sier De om det maleriet?
- Et vakkert bilde.
- Interesserer det?
- Beklager.
Ressursene er litt anstrengt nå.
Hvordan er det med bispinnen?
Hun er utilpass.
Varmen tar på henne.
- Kan jeg personlig få fremføre...?
- Jeg beklager.
Har et brev fra gamle
fru Ekdahl til bispinnen.
Ditt forbannede jødesvin!
Du trodde du skulle lure meg.
Dette skal du få angre! Ditt
motbydelige, krumnesete stinkdyr!
- Det svinet prøver å stjele mine barn!
- Jeg har nøkkelen til barneværelset.
Du rører dem ikke!
Skynd dere, ta kisten!
Nå skal vi ha noe å spise.
Dette er min søstersønn Aron.
Og så til bords!
Jeg vil helst sove.
Våre gjester er trette.
Har du gjort i stand til dem?
Jeg har utført alt du bad om.
Alexander!
Dette er Arons dukketeater.
Ber dere pent,
holder han nok forestilling en kveld.
Der inne bor
min søstersønn Ismael. Han er syk.
Derfor må denne døren
alltid være låst.
Iblant synger han. Også om natten.
Ingenting å bry seg om.
Dere venner dere til det.
Forsiktig -så du ikke snubler.
Det er litt kaldt og fuktig her.
Vi tør ikke fyre eller åpne vinduene.
Så skal vi inn her.
Dette blir hjemmet deres
en tid nå. Håper dere vil trives.
God natt, Fanny.
God natt, Alexander.
Om natten låser dere innenfra
og åpner ikke for noen.
- Glem ikke aftenbønnen.
- Ikke gå!
Da setter jeg meg her.
Jeg ser til Ismael.
Jeg heter Aron.
Min bror heter Ismael.
Våre foreldre døde da vi var små.
God natt.
Hva slags bok er det?
En bok med fortellinger, tanker,
visdomsord og bønner. På hebraisk.
Forstår du det språket?
Skal jeg lese noe for dere?
Er det sikkert at biskopen
ikke kan hente oss?
Du kan være helt trygg.
Det blir kanskje litt hakkete
fordi jeg må oversette.
En ung mann ferdes
på en uendelig landevei -
- sammen med
mange andre mennesker.
Veien går over en steinete slette,
der ingenting vokser.
Solen brenner fra morgen til aften, -
- ingen steder finnes
lindring eller skygge.
En voldsom vind
river opp store støvskyer.
Ynglingen drives fremover
av en ubegripelig uro, -
- og han plages
av en brennende tørst.
Iblant spør han seg selv
eller noen av de andre -
- om målet for vandringen.
Men svaret
er usikkert og nølende.
Han har selv glemt
hvorfor han la ut på ferden.
Han har også glemt hjemlandet
og det endelige målet for reisen.
Plutselig står han i en skog.
Det mørkner og er helt stille, -
- kanskje høres solgangs-
vinden i de høye trærne.
Han står forbauset, men
også engstelig og mistenksom.
Han er alene
og oppdager at han hører dårlig.
Ørene er betent
av dagens ubarmhjertige lys.
Munn og svelg er uttørket
av den lange vandringen.
Og leppene er blodige og sammen-
presset rundt forbannelser og harde ord.
Derfor hører han ikke
sildringen av rennende vann, -
- derfor merker han ikke
at det glimter i skumringen.
Han står døv og forblindet
ved kildens bredd -
- og vet ikke at den er der.
Som en søvngjenger
leter han seg frem.
Hans blinde behendighet er
forunderlig, og snart er han tilbake -
- på den larmende landeveien
i det brennende, skyggeløse lyset.
En natt ved leirbålet sitter
en gammel mann og beretter-
- om skogene og kildene.
Den unge erindrer da
hva han har vært med på, -
- men svakt og utydelig,
som i en drøm.
Han spør den gamle:
"Hvorfra kommer alt dette vannet?"
"Fra et fjell der toppen
er dekket av en voldsom sky."
"Hva for slags sky?"
spør den unge.
Den gamle svarer:
"Alle mennesker bærer på
forhåpninger, redsel og lengsel."
"Hvert menneske skriker ut
sin fortvilelse eller bærer den i seg."
"Noen ber til en bestemt gud,"-
- "andre retter
sine rop mot tomheten."
"Denne fortvilelse,
denne forhåpning,"-
- "denne drøm om forløsning,"
alle disse rop og tårer"-
- "samler seg
gjennom tusener av år"-
- "og fortettes til en umåtelig sky
rundt et høyt fjell."
"Fra skyen
strømmer regnet ned over fjellet."
"Slik dannes
vassdragene og elvene,"-
- "slik dannes kildene
der du kan drikke deg utørst,"-
- "der du
tvetter ditt forbrente ansikt,"-
- "der du svaler dine såre føtter."
"Alle har en gang
hørt om fjellet, skyen og kildene."
"Men de fleste står engstelige igjen
på den støvete landeveien."
"Hvorfor blir de stående?"
spør ynglingen forbauset.
"Jeg vet ikke," svarer den gamle.
"De tror kanskje at de når
sitt ukjente mål før kvelden."
"Hvilket ukjent mål?"
Den gamle trekker på skuldrene:
"Det fins vel ikke noe mål."
"Det er bedrageri eller innbilning."
"Selv er jeg
på vei mot skogene og kildene."
"Jeg var der en gang som ung,"-
- "og nå leter jeg meg tilbake."
"Det er ikke så lett."
Neste morgen brøt ynglingen opp
sammen med den gamle -
- for å søke Fjellet, Skyen, Skogene
og de sildrende Kildene.
Skal vi slå oss ned?
- Kan jeg friste med sherry?
- Nei.
Mandelspon, da?
Min søsters spesialitet.
Ikke det heller...
Barna må komme tilbake. Byen er liten,
og sladderen er snart i full gang.
Jeg er redd at du har misforstått
grunnen til vårt besøk.
På familiens og egne vegne
ber vi deg å frigi Emilie og barna.
Vi vet ikke helt hva som har foregått.
bare at Emilie er ytterst ulykkelig, -
- og at barna vantrives i Bispegården.
Vi forstår jo at skilsmisse
er et smertefullt skritt -
- for en fremstående kirkens tjener.
Vi vil gjerne på passende vis søke
å dempe det tunge tapet, kjære bror.
Jeg har snakket med min mor.
Vi er rede til å stille et anselig beløp -
- til disposisjon,
noe min ærede bror jo kan bruke...
... til velgjørenhet,
en stiftelse eller andre formål.
Alt må selvsagt ordnes
med største diskresjon.
Min mor vil gjerne
dra til Italia med Emilie og barna.
Bli der minst ett år.
Jeg verdsetter fullt ut
den respekt og sjenerøsitet -
- som dere vil vise meg.
Samtidig er det smertefullt, men
nødvendig at jeg snakker rett ut.
Barna er fjernet fra hjemmet.
De må omgående føres tilbake
til sine lovlige foreldre.
Forsinkelser påfører oss alle, ikke
minst deres mor, usigelige lidelser.
Når barna er tilbake, vurderer jeg gjerne
eventuelle forslag fra familien Ekdahl.
Men la meg
poengtere at skilsmisse-
- overhodet ikke kommer på tale.
Jeg er takknemlig for ditt
presise og utvetydige standpunkt.
Men barna vil aldri
bli ført tilbake til Bispegården, -
- bli utsatt for de påkjenninger
de har hatt der.
På det punktet er
familien Ekdahl fullstendig enig.
Saken er da ikke noe å
forhandle om. Barna tilhører vår slekt.
Vi er ansvarlige for
deres velbefinnende og utvikling.
Det smerter meg at dere dikterer.
Som stefar
har jeg jo loven på min side.
Og som kirkens embetsmann
har jeg det moralske overtaket.
Men vi har barna, kjære bror.
Hyggelig at du kan more deg
midt i denne pinlige affæren.
En rettssak
blir kanskje tross alt uunngåelig.
Det tviler jeg på. Du gjør heller i buksen
enn å ta den forsmedelse -
- at kjerringene i menigheten
begynner å plystre mellom løstennene!
Mulig du har moralen og jusen på din side.
Men jeg står i forbund med umoralen!
Og om du seirer i lagmannsretten, -
- så har vi umoralske da laget så mange
rykter om deg og om din vandel-
- og om din søster
og dine piker og din forstand -
- og dine erotiske utsvevelser
og ditt løshår og ditt hykleri -
- og din hypokondri og uanstendighet, -
- så du for all fremtid må preke
for hugenotter og hedninger!
Jeg vil ikke skremme deg, -
- men la oss spille
med alle kort på bordet.
Er du nå kommet til fornuft -
ja, hvis du da har noen?
Dine bajaskunster er komiske.
Jeg kunne vært tilbøyelig til å le -
- hvis du ikke
var kommet med en reell trussel.
Hør her,
min fine, høyærverdige venn...
Jeg gjennomskuer deg.
Du er en stor slubbert!
Hold kjeft nå!
Tenk på blodtrykket ditt.
Jeg ber om unnskyldning.
Selv om vi ser ulikt på konflikten, -
- må vi oppføre oss
som dannede mennesker.
Jeg tar helt avstand fra
Gustav Adolfs uttrykk og holdning.
Han representerer kun seg selv, -
- og formidler slett ikke
den samlede families synspunkter.
Unnskyld meg, kjære bror.
Jeg ber tusen ganger om unnskyldning.
Jeg er en tølper.
Det sier iallfall min hustru.
Jeg har ikke blikk for
menneskers indre kvaliteter.
Jeg drikker for mye.
Jeg er flau. Unnskyld.
Greit. Jeg kan tilmed lytte til
en ærlig manns ærlige mening, -
- selv om han er en smule... bardus.
Hva med et glass sherry?
Den er god.
Jeg er virkelig lei meg.
Jeg er så glad i Emilie,
det lille dumme mennesket.
Vi elsker henne, hele familien!
Så døde vår bror Oscar,
og vi tok oss ikke nok av henne.
Vi har mye å bebreide oss.
Man er så sløv og selvopptatt.
Det sa jeg til Alma i morges:
Hadde vi ikke vært så selv-
opptatte, så ville jo dette aldri...
Vi kommer neppe
til noen overenskomst nå.
La oss betrakte samtalen
som en forsiktig sondering.
Jeg deler nok ikke
din forsiktige optimisme.
Jeg anser forhandlingene for brutt.
Og jeg presiserer mitt standpunkt:
Barna må tilbakeføres hit
innen tolv timer. Ellers tvinges jeg -
- til å anmelde saken
til politi og påtalemyndighet.
Hvis barna tilbakeføres, kan vi
da ta opp en uformell samtale -
- om deres og morens
fremtidige omgang med oss?
Jeg liker
faste regler og prinsipper, -
- noe som slett ikke står
i motsetning til min frihetskjærlighet.
Da lover du indirekte
en fremtidig samtale -
- vedrørende Emilies
og barnas bevegelsesfrihet?
Bristen i vårt liv-
- består stort sett av sønder-
revne bånd mellom mennesker-
- som har forutsetning for
å elske og akte hverandre.
Et grusomt og ufattelig mysterium.
Tenk at jeg, på nesten 100 kg,
med fullt utvokst skjegg og forstand, -
- skal måtte sitte her og høre
på denne drevne hykleren.
"Bristen i vårt liv"...
Kyss meg der ryggen skifter navn!
Hold kjeft! Mens jeg forteller
denne disparate sjelemasturbatøren -
- hva vi har i baklommen!
Nå skal du høre, Edvard Vergérus.
Jeg har kjøpt opp dine gjeldsbevis!
Det visste du ikke, hva?
Jo, min venn.
110 000 riksdaler i gjeld!
Det er altså jeg som dikterer vilkårene.
Nå ble du blek.
Nå ble han blek,
den hellige mannen.
Jeg tror sannelig
at nesen ble lengre også.
Ja, du er litt av en lømmel.
Men jeg kjenner lømlene, jeg,
selv om de opptrer i prestekjole!
Jeg vet hvordan lømler skal
behandles - nemlig lømmelaktig.
Emilie skal ha
sin skilsmisse på rappen!
Ellers setter jeg Hans Hellighet
i den mest ukristelige konkurs!
- Idiot!
- Hva?
Du er en idiot.
Det var hederligst å si
at han ikke har en sjanse.
Jeg blir så trett av deg iblant.
- Hva har jeg gjort for noe dumt nå?
- Det vil du snart forstå.
Vi snakket om fordelen
ved å spille med åpne kort.
Jeg skal straks komme tilbake til det.
Direktør Ekdahl
har min medlidenhet.
Hans verdensbilde er fattig,
hans menneskesyn ensporet.
Han tror
at mennesket ledes av sine behov, -
- at alt kan kjøpes og selges.
Han er sønn av
en av landets store kunstnerinner.
Likevel forstår han lite av åndens
ubegrensede makt over materien.
Han er en stakkars Caliban som klossete
griper til sine primitive redskaper.
Jeg føler
oppriktig medlidenhet med ham.
Min kjære Carl, takk for
en anstendig og verdig samtale.
Beklagelig at vi ikke er blitt enige.
Prøv å fortelle din bror...
Nei, han vil aldri kunne forstå -
- at noen mennesker
er behovsløse, -
- likeglade med penger, -
- som avviser denne verdens goder og
lar seg med glede baktale og tilskitne -
- fordi deres samvittighet er ren -
- overfor Gud, den allmektige.
Men tilbake til vårt kortspill.
Tillat meg å legge ut
det siste kortet.
Den mannen er laget av faen sjøl!
Har du sett en så iskald slask?
- Måtte du te deg som en...
- Idiot? Ja. Jeg er fortvilet.
Jeg er jævlig lei for det.
- Hold kjeft nå.
- Ja!
Kjære Gustav Adolf, kjære Carl!
Takk for all omsorg og ømhet.
Dessverre har dere misforstått alt
sammen. Isac Jacobi har egenmektig -
- tatt fra oss barna.
Forferdelig og ubegripelig!
Vi har det godt og trygt her. Edvard er så
snill mot oss, og vi er meget lykkelige.
Vær så snille å bringe barna tilbake!
Jeg var engstelig og ulykkelig, ja.
Jeg drog og snakket med Helena.
Barna hadde vanskeligheter
med å tilpasse seg her.
Vi lever et strengere
og alvorligere liv enn før.
Men jeg er lykkelig og trygg.
Edvard er godheten selv.
Dere må tro meg.
Jeg ber dere av hele mitt hjerte:
Hent tilbake mine barn!
Jeg kan ikke leve uten dem!
Kjære venner, gjør som jeg sier.
Alt er en forferdelig misforståelse.
Farvel, mine herrer.
Jeg må tisse.
Det er ingen potte her!
Det blir ikke lett
å finne doen midt på natten.
Får håpe at det ikke spøker.
Jeg har visst gått meg bort!
Nå er jeg nok helt på villstrå.
Ikke min skyld at alt gikk galt.
Jeg kan ikke forlate dere.
Bedre om du stakk av sted til himmelen.
Du kan jo likevel ikke hjelpe oss.
Hele livet levde jeg
sammen med dere barn og Emilie.
Døden gjør ingen forskjell.
Hva er det?
Kan du ikke si til Gud
at han må slå i hjel biskopen!
Eller kanskje Gud gir blaffen i deg?
Han gir blaffen i oss alle sammen?
Har du overhodet sett Gud der?
Ikke en kjeft har en tanke i hodet.
Nesten alle er idioter!
Du må være varsom
med mennesker, Alexander.
Skal du ikke legge deg?
- Klokken er fire.
- Jeg får ikke sove.
Ikke jeg heller.
Elsa er svært syk.
Vi burde varsle dr. Fürstenberg.
Han kommer i morgen tidlig.
Hva drikker du?
- Buljong. Det hjelper for søvnløsheten.
- Får jeg litt?
Vær så god, min venn.
- Kan du ikke tilgi meg?
- Jeg blir jo hos deg.
- Hvorfor denne plutselige ettergivenhet?
- Drikk mens den er varm.
Du forlanger at barna skal
komme tilbake. Da er det håpløst.
- Jeg bryr meg bare om det som er riktig.
- Jeg syntes Elsa ropte...
Jeg går og ser til henne.
- Kan jeg hjelpe deg?
- Det er så mørkt...
- Hva er klokken?
- Snart halv fem.
- En lang natt.
- Prøv å sove litt.
Jeg har vondt i bena.
De hovner opp og verker.
Jeg har hørt
at verdensrommet utvider seg.
Himmellegemene farer vekk fra hverandre
i svimlende fart. Universet eksploderer.
Vi befinner oss
midt i eksplosjonsøyeblikket.
Du påstod en gang
at du byttet masker uavbrutt, -
- slik at du til slutt
ikke visste hvem du var.
Jeg har bare én maske, -
- og den sitter fastbrent på meg.
Skulle jeg prøve å rive den av?
Jeg trodde alltid at folk likte meg.
Jeg betraktet meg selv
som klok, vidsynt, rettferdig.
Jeg ante ikke
at noen kunne hate meg.
Jeg hater deg ikke.
Din sønn hater meg.
Jeg er redd ham.
- Hvem står bak døren?
- Gud står bak døren.
- Kan du ikke komme frem?
- Ingen levende får se Guds åsyn.
- Hva vil du meg?
- Bare bevise at jeg finnes.
- Nå er det ute med meg?
- Vil du kanskje se meg?
Nå kommer jeg frem!
- Tilstå at du ble redd.
- Ikke det dugg!
"Nå er det ute med meg..."
Det gjør vondt...
Mente ikke å skremme deg,
iallfall ikke så mye.
Jeg har arbeidet i hele natt
med den marionetten.
En rik sirkusdirektør i England
er vill etter dukkene våre.
Så hørte jeg
at du var oppe og tasset.
Ismael er våken. Han synger.
Det er synd på ham.
Han holder ikke ut menneskene.
Han kan bli rasende, da er han farlig.
Hans intelligens
er visst langt over det normale.
Han leser hele tiden,
er svært lærd og kan alt utenat.
Du har vært oppe i natt?
Jeg så at du lå og sov...
Det er mye som er rart
og som ikke kan forklares.
Det merkes når en driver med magi.
Har du sett mumien vår?
Kom...
Se nøye på den.
Du ser at den puster?
Den har vært død
i over fire tusen år.
Nå gjør jeg det mørkt her...
- Hva ser du?
- Den lyser.
Ja. Men ingen vet
hvorfor den er selvlysende.
Det ubegripelige gjør folk avsindige.
Bedre å skylde på speil,
apparater og projeksjoner. Da ler folk.
Og det er sunnere.
Særlig økonomisk sett. Se nøye nå...
Min far og mor drev
et magisk teater i St. Petersburg.
En kveld opptrådte
et ordentlig spøkelse...
... en tante av far.
Hun døde to dager tidligere.
Spøkelset forvillet seg inn
blant maskiner og prosjektører.
Det ble fiasko, far måtte
betale tilbake inngangspengene.
Jeg vet en del om spøkelser.
Onkel Isak påstår
at vi er omgitt av virkeligheter.
Han sier at det vrimler av gjenferd,
ånder og spøkelser, sjeler, gjengangere, -
- engler og djevler.
Hver stein har sitt eget liv.
Alt er levende,
alt er Gud eller Guds tanke.
Ikke bare det gode, men også
det grusomste. Hva tror du?
Fins det en gud, er han en dritt- og
pissgud som skulle hatt et spark bak!
Interessant teori -
og ganske velbegrunnet.
Skal vi gå til Ismael med frokosten?
Jeg er ateist.
Når en er oppdratt til magiker-
- og har lært alle knep,
betakker en seg for innblanding.
Som trollmann fikser jeg det begripelige,
tilskuerne får stå for det u-begripelige.
Du er virkelig ikke
tapt bak en vogn - og bare 9 år!
Jeg fyller 11 i november.
Ismael!
Her er frokosten.
Emilie...
Emilie!
Jeg fikk brom av din søster
fordi jeg var søvnløs.
Jeg la tre pulver i buljongen. Jeg
mente ikke at du skulle drikke den.
Da du så til Elsa,
la jeg ytterligere tre pulver der.
Du skal sove dypt.
Når du våkner, er jeg borte.
Jeg går tilbake til mine barn,
til mitt hjem og min familie.
Emilie...
Det skal bli annerledes,
du skal komme tilbake.
- Jeg kommer aldri tilbake!
- Jeg skal forgifte livet ditt!
Jeg skal forfølge deg fra by til by,
ødelegge dine barns fremtid!
- Du vet ikke lenger hva du sier!
- Jeg er våken... fryktelig våken.
Hjelp meg... til sengen iallfall.
Jeg kan ikke se lenger.
Jeg er så svimmel.
Er du der?
Jeg kan ikke se...
Emilie!
Ismael! Her er frokosten...
God morgen, Ismael.
Dette er Alexander Ekdahl, en venn.
La oss være alene.
Jeg skal ikke spise ham opp,
selv om han ser appetittlig ut.
- Kom tilbake om en halvtime.
- Onkel Isak ville ikke...
Han er en gammel geit og får aldri
vite om Alexanders besøk. Gå nå.
Nei takk.
Jeg heter Ismael, det vet du vel.
"Han skal bli et villesel av en mann."
"Hans hånd skal være vendt
mot alle og alles hånd mot ham."
Jeg betraktes som farlig,
derfor er jeg innelåst.
- På hvilken måte er du farlig?
- Skriv navnet ditt her.
Der har du blyanten.
Les nå hva du selv har skrevet.
Det står: "Ismael Retzinsky"...?
Kanskje vi er samme person.
Kanskje vi strømmer gjennom
hverandre, ubegrenset og storartet.
Du bærer på forferdelige tanker. Det
er nesten plagsomt å være nær deg.
Samtidig er det forlokkende.
Vet du hvorfor?
Jeg vet ikke om jeg vil vite det.
Man kan lage et avbilde av en
man misliker, og stikke nåler i det.
Det er en klosset metode, når man
vet hvor fort den onde tanken kan gå.
Du er en besynderlig liten person.
Du vil ikke snakke om
det du hele tiden tenker på.
Du bærer på et menneskes død.
Jeg vet hvem du tenker på:
En statelig mann
med gråsprengt hår.
Han har klare, blå øyne
og et gutteaktig ansikt.
Nå sover han og drømmer
at han kneler ved alteret.
Der henger den korsfestede profeten.
I drømmen reiser han seg og roper:
"Min Gud, min Gud,
hvorfor har du forlatt meg?"
Ingen svarer ham,
ikke engang en latter.
- Du må ikke snakke sånn.
- Det er ikke jeg som snakker.
Det er du selv.
Nå skal du ikke nøle.
Han sover tungt,
plaget av mareritt.
Gi meg hendene dine.
Det er sikrest.
Dørene blir slått opp -
et skrik skal gå gjennom huset.
- Jeg vil ikke.
- Det er for sent.
Det er bare én vei å gå,
og jeg følger deg.
Jeg utsletter meg selv, går inn
i deg, lille barn. Ikke vær redd.
Jeg er din engel
som beskytter deg.
Klokken er fem,
solen er nettopp stått opp.
Dørene slås opp.
Nei, først et skrik...
Et uhyggelig skrik.
En uformelig, brennende skikkelse
viser seg, skrikende.
Jeg vil ikke... slipp meg!
Emilie!
Politiet er her
og vil absolutt snakke med deg.
Høystærede fru Vergérus.
Det er min smertelige plikt
å måtte underrette Dem -
- om de fryktelige omstendighetene
rundt Deres manns grufulle død.
Og ifølge loven må jeg,
i dette vitnes nærvær, -
- kriminalfullmektig Jespersson,
holde et kort og ytterst formelt forhør.
Det ber jeg Dem tilgi meg.
Hans høyvelbårenhet biskopen
omkom altså i dag morges -
- under grufulle omstendigheter.
Vi tror at vi har klarlagt forløpet.
Den syke frøken Elsa Bergius
lå i sengen.
På nattbordet stod en brennende
parafinlampe. Lampen falt ned i sengen, -
- antente sengklærne
og frk. Bergius' hår og nattøy.
Som en brennende fakkel
styrtet den syke gjennom huset -
- og inn på biskopens soveværelse.
Ifølge hans søster
sov han meget dypt -
- på et sovemiddel De gav ham, -
- før De etter en
heftig disputt med Deres mann -
- forlot huset tjue minutter
over fire om morgenen.
Frk. Bergius kastet seg mot den sovende
og antente sengklærne og nattøyet hans.
Biskopen klarte å befri seg
fra den brennende kvinnen.
Men han kunne ikke selv slukke
den ild som nå fortærte ham.
Gamle fru Vergérus fant sin sønn -
- med utbrent underkropp
og forkullet ansikt.
Han viste svake livstegn,
ropte at plagene var uutholdelige.
Lege og ambulanse kom,
men da hadde han allerede utåndet.
Skjønt jeg ikke kan se bort fra -
- at sovemidlet
muligens forverret ulykken, -
- så kan jeg heller ikke
legge noen vekt på det.
Det hele er et uhyggelig sammentreff
av særdeles uheldige omstendigheter, -
- og De har min dype
og oppriktige deltagelse.
Jeg besøkte Dem, men kammerpiken
avviste meg med en sårende hilsen.
Herr marki, De er skammelig pågående!
Beklagelig at De nå
ikke ble avvist på ny.
De sier at De elsker meg.
Kan De da forskåne meg for
Deres nærvær, som bare irriterer meg, -
- etter de ydmykelser jeg ble
utsatt for i nærvær av dronningen.
Herr marki!
Hva skyldes æren av besøket?
Kun tanken på det blod
De har utgytt for keiseren, -
- hindrer meg i straks
og voldsomt å konfrontere Dem -
- med den skjendighet
De har begått mot markisen.
For noe fryktelig fransk søl!
Og oversettelsen er svært dårlig.
Det mener jeg, enda jeg vet
at De har gjort Dem stor møye.
Hastverksarbeid.
Man vi befinner oss i en krise.
Før spilte vi Shakespeare, Molière...
Vi våget oss tilmed på Ibsen!
Publikums smak.
Man vil ikke mer høre kjempenes sanger.
Man nøyer seg med smålig kritikk.
Ingen bryr seg om teatret vårt lenger.
Ikke publikum, ikke familien Ekdahl.
Kassen skrumper inn.
Skuespillerne har det vanskelig.
Hanna!
Emilie!
Nå blir du hos oss!
Hvorfor er jeg så rørt?
Jeg mangler ord.
Nå blir alt godt igjen!
Kjæreste Emilie!
Velkommen tilbake!
Kjære, dyrebare venner!
Ja, jeg er fryktelig rørt...
Kjære venner...
Kjæreste mamma...
Høyt elskede hustru Alma...
Og min elskede Emilie,
vakrere enn noensinne.
Mine herlige barn,
Petra, Jenny og Putte.
Og ikke minst
lille Helena Victoria, -
- som ligger her så snill.
Og Majapiken,
som jeg er så glad i.
Samt min uforlignelige bror,
Carl, og hans yndige ektemake.
Min høyt skattede venn
Isak Jacobi, -
- som har gjort oss
uvurderlige tjenester.
Kjære frøken Vega og frøken Ester.
Og dere, gode venner, som så trofast -
- hjelper oss i alle forhold.
Sist, men ikke minst, -
- kjære og beundrede,
talentfulle, geniale kunstnere.
Jeg skulle gjerne
trykket dere alle til mitt bryst -
- og kysset dere ømt på pannen, -
- et kyss som mer enn alle ord
ville uttrykt min kjærlighet og glede.
Skål!
Tenk at vi igjen er sammen!
Vår lille verden har lukket seg om
oss i trygghet, visdom og orden -
- etter en tid i skrekk og forvirring.
Dødens skygger er borte, -
- vinteren er jaget på flukt,
og gleden er tilbake i våre hjerter.
Nå må jeg titte på
lille Helena Victoria.
Hun ler av meg, min datter...
Nå skal jeg holde tale!
Bare le, du - blås i hva jeg sier.
Det er bare dumheter!
Min visdom er enkel,
noen vil nok forakte den, -
- men det gir jeg fan i.
Unnskyld, mamma.
Du syns jeg snakker for mye.
Jeg skal fatte meg i korthet.
Vi Ekdahler er ikke her
for å gjennomskue verden.
Vi er ikke utrustet til slikt.
Det er best å gi blaffen
i de store sammenhenger.
Vi skal leve i det lille,
i den lille verden.
Den skal vi holde oss til, og den
skal vi dyrke og gjøre det beste av.
Plutselig slår døden til,
plutselig åpner avgrunnen seg.
Plutselig brøler stormen,
og katastrofen er over oss.
Dette vet vi,
men vi vil ikke tenke på det.
Vi Ekdahler elsker våre utflukter.
Ta utfluktene fra et menneske,
og det blir vanvittig og slår rundt seg.
Mennesker må jo være begripelige!
Ellers tør vi verken elske dem
eller snakke stygt om dem.
Verden og virkeligheten
skal være til å fatte, -
- så vi med god samvittighet
kan klage over ensformigheten.
Vær ikke lei dere,
kjære, storartede kunstnere!
Vi trenger dere like forbannet.
Det er dere som skal gi oss
våre salige grøss -
- eller enda bedre:
våre verdslige fornøyelser!
Verden er en røverhule,
det mørkner mot natt.
Ondskapen river i sine lenker,
går over verden som en gal hund.
Forgiftningen rammer oss alle.
Ingen går fri,
ikke engang Helena Victoria -
- eller lille Aurora.
Slik vil det bli.
Derfor er det grunn til å være
lykkelig når man er lykkelig, -
- være snill, gavmild, øm og god.
Derfor er det nødvendig,
og ikke det minste skammelig -
- å glede seg over den lille verden, -
- den gode maten, det milde smilet, -
- frukttrærne som blomstrer,
valsene.
Nå er jeg ferdig, og dere
kan ta det for hva dere vil, -
- en uskolert restaurantdirektørs
sentimentale utgytelser-
- eller en lallende gubbes tåpelige prat.
Jeg holder en liten
keiserinne i mine armer.
Det er begripelig
og likevel overveldende.
En dag beviser hun
at jeg tok feil i alt jeg sa nå.
Da hersker hun ikke bare over den
lille verden, men over alt sammen!
Sitter du der ennå?
- Skal du ikke legge deg?
- Nå skal vi ha champagne!
Skal vi det, vennen min?
Jeg går og legger meg.
Ikke glem jakken din.
Vær flink pike -
så mamma kan legge seg.
Tror du har spist ferdig.
Takk, Rosa.
- Hvordan trives du?
- Alle er så snille, særlig direktøren.
- Han er nok en menneskevenn.
- Det er han sikkert, -
- og særlig overfor unge piker,
så vær forsiktig!
God natt, Rosa.
Vi skal drikke champagne!
Du skal få øl
og skinkesmørbrød på sengekanten.
Emilie vil ha champagne -
så skåler vi for døtrene våre!
- Legg deg nå.
- Jeg er så helvetes lykkelig!
Det er godt. Men det er en dag
i morgen også. Da har du hodepine.
Tenk at vi er sammen igjen!
Jeg drar på landet i morgen.
Skal jeg ordne noe for deg?
- Jeg blir til torsdag.
- Jeg kommer tirsdag.
- Jeg har vel verdens beste hustru?
- Mye bedre enn du fortjener.
Og verdens søteste elskerinne.
- Reiser du tidlig?
- Ikke før klokken to.
Når jeg ser deg,
vil jeg bare gråte av glede.
Tenk at du er tilbake hos oss igjen!
Vær snill nå,
tenk på at Alma trenger å sove.
Jeg vet nok hva Alma trenger!
Tante Emilie!
- Hva vil dere så sent?
- Vi vil flytte til Stockholm.
Marianne skal starte motebutikk
og ber oss hjelpe henne.
Vi vil så gjerne det...
Men vi har et stort problem.
- Pappa insisterer på konditoriet.
- Han er så snill.
Maj orker ikke pappas formynderi.
Hun vil bestemme
over seg selv og sitt barn.
Mamma mente man ikke kunne
oppføre seg sånn mot pappa.
Men så sa hun at livet måtte gå sin
gang, man kunne ikke tvinge barna.
Hun ble riktig lei seg for pappas skyld.
- Det er forferdelig.
- Men du må tenke på deg selv.
Pappa er jo en eldre mann! Ikke sant?
Legg dere nå.
Jeg skal snakke med farmor.
- Emilie... så hyggelig!
- Jeg trenger ditt råd.
- En konjakk?
- Nei takk. Er det noe alvorlig?
Maj og Petra vil til Stockholm, ja.
Hva synes du?
Meg slipper du ikke.
Du har helt rett.
Oscar bad deg på dødsleiet
om å ta deg av Teatret.
Gustav Adolf ble så såret.
Hvorfor denne bløtaktighet overfor
Gusten? Han er flink med forretninger.
Men teater har han aldri skjønt seg på.
Det er ditt teater!
Vår kjære provins-Napoleon må
forstå at han står ved sitt Waterloo.
Kan du ikke lese
et nytt stykke av Strindberg?
Den fæle kvinnehateren.
Nei, vet du hva!
"Ett drömspel" heter det.
Vi kunne begge spille der.
- Har ikke stått på scenen siden...
- Desto større grunn.
- Skal ikke forstyrre mer.
- Du forstyrrer meg vel aldri.
- Hva ler du av?
- Nå er det vi to som bestemmer.
God natt, kjæreste.
Alt kan skje,
alt er mulig og sannsynlig.
Tid og rom eksisterer ikke.
På en ubetydelig virkelighetsbakgrunn
spinner innbilningen seg ut -
- og vever nye mønstre.